3. O introducere informală în Python
************************************

În exemplele următoare, intrările și ieșirile se deosebesc prin
prezența, respectiv prin absența prompturilor (*>>>* și *...*): ca să
probați un exemplu, va trebui să tastați tot ce urmează după promptul
lui, atunci când vă apare promptul; liniile care nu încep cu un prompt
fac parte din ieșirea interpretorului. Țineți seama de faptul că
prezența promptului secundar de unul singur pe o linie dintr-un
exemplu înseamnă că trebuie să introduceți o linie goală; prin aceasta
se încheie o comandă de mai multe linii.

Multe din exemplele acestui manual, inclusiv cele introduse la
promptul interactiv, includ comentarii. Comentariile încep în Python
cu caracterul haștag, "#", și țin până la finalul liniei fizice. Un
comentariu poate apărea la început de linie, în continuarea unui
spațiu gol sau a codului, dar nu în interiorul unui șir de caractere.
Un caracter haștag aflat în interiorul unui șir de caractere este un
simplu caracter haștag. Deoarece comentariile sunt destinate
clarificării codului și nu sunt interpretate de Python, le puteți
omite atunci când veți tasta exemplele.

Câteva exemple

   # acesta este primul comentariu
   sâc = 1   # iar acesta este cel de-al doilea comentariu
             # ... și acum un al treilea!
   text = "# Acesta nu e un comentariu pentru că este pus între ghilimele."


3.1. Folosind Python-ul pe post de calculator
=============================================

Haideți să încercăm niște comenzi simple în Python. Porniți
interpretorul și așteptați să apară promptul principal, ">>>". (N-ar
trebui să dureze mult.)


3.1.1. Numere
-------------

Interpretorul acționează ca un simplu calculator: dumneavoastră
tastați o expresie în el și el vă afișează valoarea ei. Sintaxa
expresiei este una imediată: operatorii "+", "-", "*" și "/" se
folosesc la aritmetică; parantezele ("()") se utilizează la
subexpresii. De exemplu:

   >>> 2 + 2
   4
   >>> 50 - 5*6
   20
   >>> (50 - 5*6) / 4
   5.0
   >>> 8 / 5  # împărțirea întoarce întotdeauna numere în virgulă mobilă
   1.6

Numerele întregi (precum "2", "4", "20") sunt de tipul "int", cele cu
parte fracționară (cum ar fi "5.0", "1.6") de tipul "float". Vom
reveni ulterior la tipurile numerice în tutorial.

Împărțirea ("/") întoarce întotdeauna un număr în virgulă mobilă.
Pentru a găsi *partea întreagă la împărțirea cu rest*, cu alte
cuvinte, pentru a obține un rezultat întreg al împărțirii va trebui să
folosiți operatorul "//"; pentru calculul restului, utilizați-l pe
"%":

   >>> 17 / 3  # împărțirea obișnuită întoarce un număr în virgulă mobilă
   5.666666666666667
   >>>
   >>> 17 // 3  # împărțirea cu rest elimină partea fracționară
   5
   >>> 17 % 3  # operatorul % întoarce restul împărțirii
   2
   >>> 5 * 3 + 2  # câtul * împărțitorul + restul
   17

În Python, puteți folosi operatorul "**" pentru a calcula puteri [1]:

   >>> 5 ** 2  # 5 la pătrat
   25
   >>> 2 ** 7  # 2 la puterea a 7-a
   128

Semnul egal ("=") se folosește pentru a atribui o valoare unei
variabile. După aceasta, nu se se va afișa nimic până la apariția
următorului prompt interactiv:

   >>> lățime = 20
   >>> lungime = 5 * 9
   >>> lățime * lungime
   900

Dacă o variabilă nu este "definită" (nu i s-a atribuit o valoare),
atunci când veți încerca să o folosiți vi se va semnala o eroare:

   >>> popescu  # încercați să accesați o variabilă nedefinită
   Traceback (most recent call last):
     File "<stdin>", line 1, in <module>
   NameError: name 'popescu' is not defined

Folosirea numerelor în virgulă mobilă are suport complet; operatorii
cu operanzi de tipuri diferite vor converti operandul întreg la un
operand în virgulă mobilă corespunzător:

   >>> 4 * 3.75 - 1
   14.0

În modul interactiv, ultima expresie afișată va fi atribuită
variabilei "_". Ceea ce înseamnă că, atunci când folosiți Python-ul
drept calculator de birou, este cumva mai ușor să continuați calculele
lungi, ca de exemplu:

   >>> taxele = 12.5 / 100
   >>> prețul = 100.50
   >>> prețul * taxele
   12.5625
   >>> prețul + _
   113.0625
   >>> round(_, 2)
   113.06

Această variabilă trebuie considerată ca fiind doar-de-citit de către
utilizator. Nu-i atribuiți în mod explicit nicio valoare --- dacă o
veți face, atunci veți fi definit o variabilă locală, independentă, cu
același nume, care va masca variabila predefinită în limbaj cu tot cu
purtarea ei magică.

În afară de "int" și de "float", Python-ul suportă și alte tipuri de
numere, precum "Decimal" și "Fraction". De asemeni, Python-ul are
suport predefinit pentru numerele complexe și folosește sufixul "j"
sau "J" pentru a desemna partea imaginară (ca în "3+5j").


3.1.2. Text
-----------

Python-ul poate manipula textul (reprezentat de tipul "str", așa-
numitele "șiruri de caractere"; de la englezescul *string*, la
singular) la fel de bine ca numerele. Acesta include caractere precum
""!"", cuvinte cum ar fi ""iepure"", nume ca ""Paris"", propoziții de
felul lui ""Te ajut eu."", șamd. ""Uraa! :)"". Toate acestea pot fi
încadrate fie de ghilimele simple ("'...'") fie de ghilimele duble
(""...""), cu același rezultat [2]. Exemplul care urmează folosește
*referințe intraductibile* la scheciurile Monty Python. Astfel, apar
expresiile spam eggs și Paris rabbit got your back.

   >>> 'cărniță oușoare'  # ghilimele simple
   'cărniță oușoare'
   >>> "Paris iepurașul ți-apără sălașul :)! Uraa!"  # ghilimele duble
   'Paris iepurașul ți-apără sălașul :)! Uraa!'
   >>> '1975'  # cifrele și numerele dintre ghilimele simple sunt șiruri de caractere
   '1975'

Ca să citați ghilimelele (simple sau duble), trebuie să le "salvați"
(de la englezescul *escape*; vom utiliza constructele: caracter
escape, secvență escape, a escapa și derivate ale lor, întâlnite în
literatura de specialitate) prefixându-le cu "\". Altfel, puteți
încadra textul respectiv cu celălalt tip de semne de punctuație pentru
citare:

   >>> 'McDonald\'s'  # folosim \' ca sa inserăm ghilimele simple...
   "McDonald's"
   >>> "McDonald's"  # ...sau folosim ghilimelele duble
   "McDonald's"
   >>> '"Da," ziseră ei.'
   '"Da," ziseră ei.'
   >>> "\"Da,\" ziseră ei."
   '"Da," ziseră ei.'
   >>> '"Omu\' nostru," spuseră ei.'
   '"Omu\' nostru," spuseră ei.'

În interpretorul de comenzi Python, rezultatul afișării unui șir de
caractere poate să difere mult de definiția șirului de caractere.
Funcția "print()" produce o afișare lizibilă a acestuia, omițând
ghilimele care îl încadrează și tipărind caracterele escape, respectiv
caracterele speciale:

   >>> s = 'Prima linie.\nA doua linie.'  # \n înseamnă linie nouă
   >>> s  # fără print() caracterele speciale vor fi inserate în șir
   'Prima linie.\nA doua linie.'
   >>> print(s)  # cu print() caracterele speciale vor fi interpretate, deci \n va produce o linie nouă
   Prima linie.
   A doua linie.

Dacă nu doriți să fie interpretate drept caractere speciale
caracterele prefațate cu "\", atunci puteți utiliza *șirurile brute*
(de la englezescul *raw*) de caractere adăugând un "r" înaintea
ghilimelelor simple de început:

   >>> print('C:\prenume\nume')  # aici \n înseamnă linie nouă!
   C:\prenume
   ume
   >>> print(r'C:\prenume\nume')  # remarcați r-ul dinaintea ghilimelelor
   C:\prenume\nume

Există o subtilitate vizavi de șirurile brute de caractere: un șir
brut de caractere nu se poate termina cu un număr impar de caractere
"\"; vedeți rubrica FAQ/IFF (întrebări formulate frecvent) pentru mai
multe informații și tehnici de evitare a dificultăților.

Valorile literale (de la englezescul *literals*; vom folosi și
constructele: literal, literale, întâlnite în literatura de
specialitate) șir-de-caractere se pot întinde pe mai multe linii.
Pentru aceasta puteți utiliza semne de citare triple: """"..."""" sau
"'''...'''". Caracterele sfârșit-de-linie sunt incluse automat în
șirul de caractere, ceea ce poate fi evitat prin adăugarea unui "\" la
final de linie. În exemplul următor, caracterul linie-nouă inițial nu
va fi inserat:

   >>> print("""\
   ... Mod de folosință: comanda [OPȚIUNI]
   ...      -h                   Afișati acest mesaj de utilizare
   ...      -H numele_gazdei     Numele gazdei la care vreți să vă conectați
   ... """)
   Mod de folosință: comanda [OPȚIUNI]
        -h                   Afișati acest mesaj de utilizare
        -H numele_gazdei     Numele gazdei la care vreți să vă conectați

   >>>

Șirurile de caractere pot fi concatenate (lipite unul de celălalt) cu
operatorul "+", respectiv repetate cu operatorul "*":

   >>> # 'un' de 3 ori, urmat de 'ium'
   >>> 3 * 'un' + 'ium'
   'unununium'

Două sau mai multe *literale șir-de-caractere* (adică șiruri de
caractere încadrate de semne de citare), odată ce sunt plasate unul
lângă celălalt, vor fi concatenate automat:

   >>> 'Py' 'thon'
   'Python'

Această caracteristică este utilă mai ales atunci când intenționați să
porționați șirurile lungi de caractere:

   >>> textul = ('Puneți mai multe șiruri de caractere între paranteze '
   ...           'pentru ca ele să fie îmbinate.')
   >>> textul
   'Puneți mai multe șiruri de caractere între paranteze pentru ca ele să
   fie îmbinate.'

Această tehnică funcționează numai cu valori literale, deci nu cu
variabile și nici cu expresii:

   >>> prefixul = 'Py'
   >>> prefixul 'thon'  # nu concatenăm o variabilă cu o valoare literală
     File "<stdin>", line 1
       prefix 'thon'
              ^^^^^^
   SyntaxError: invalid syntax
   >>> ('un' * 3) 'ium'
     File "<stdin>", line 1
       ('un' * 3) 'ium'
                  ^^^^^
   SyntaxError: invalid syntax

Dacă doriți să concatenați variabile ori o variabilă cu o valoare
literală, atunci folosiți "+"-ul:

   >>> prefixul + 'thon'
   'Python'

Șirurile de caractere pot fi *indexate* (numerotate), primul caracter
din șir având indicele 0. Nu există tipul caracter de sine stătător;
un caracter este doar un șir de caractere cu lungimea 1:

   >>> cuvântul = 'Python'
   >>> cuvântul[0]  # caracterul de pe poziția 0
   'P'
   >>> cuvântul[5]  # caracterul de pe poziția 5
   'n'

Indici pot fi și numerele negative, dacă dorim să începem numărătoarea
de la dreapta:

   >>> cuvântul[-1]  # ultimul caracter
   'n'
   >>> cuvântul[-2]  # penultimul caracter
   'o'
   >>> cuvântul[-6]
   'P'

Remarcați că, deoarece -0 este totuna cu 0, indicii negativi încep de
la -1.

În afară de indexare, este suportată și *tranșarea* (felierea, de la
englezescul *slicing*). În timp ce indexarea se folosește la obținerea
de caractere individuale, *tranșarea* vă permite să extrageți un
subșir de caractere:

   >>> cuvântul[0:2]  # caractere de la poziția 0 (cu) până la 2 (fără)
   'Py'
   >>> cuvântul[2:5]  # caractere de la poziția 2 (cu) până la 5 (fără)
   'tho'

Indicii unei tranșe au valori implicite utile; un indice de început,
odată ce este omis, va fi implicit zero pe când un indice de final,
omis, va lua în mod implicit ca valoare lungimea șirului de caractere
în curs de tranșare.

   >>> cuvântul[:2]   # caractere de la început până la poziția 2 (fără)
   'Py'
   >>> cuvântul[4:]   # caractere de la poziția 4 (cu) până la sfârșit
   'on'
   >>> cuvântul[-2:]  # caractere de la penultimul (cu) până la final
   'on'

Remarcați că începutul este întotdeauna inclus, pe când finalul este
întotdeauna lipsă. Această proprietate face ca "s[:i] + s[i:]" să fie
egal întotdeauna cu "s":

   >>> cuvântul[:2] + cuvântul[2:]
   'Python'
   >>> cuvântul[:4] + cuvântul[4:]
   'Python'

O metodă de a ține minte cum funcționează tranșatul este să vă
imaginați indicii ca țintind *între* caractere, iar muchia stângă a
primului caracter ca fiind numerotată cu 0. Atunci, muchia dreaptă a
ultimului caracter al unui șir de caractere de *n* caractere va avea
indexul *n*, ca de exemplu:

    +---+---+---+---+---+---+
    | P | y | t | h | o | n |
    +---+---+---+---+---+---+
    0   1   2   3   4   5   6
   -6  -5  -4  -3  -2  -1

Primul rând de numere dă poziția fiecăruia dintre indicii 0...6 ai
șirului de caractere; cel de-al doilea rând pe cea a indicilor
negativi corespunzători. Tranșa de la *i* la *j* constă din toate
caracterele situate între muchiile notate cu *i* și respectiv cu *j*.

Pentru indicii nenegativi, lungimea unei tranșe este diferența
indicilor, aceasta dacă amândoi sunt în limita valorilor permise. De
exemplu, lungimea lui "cuvântul[1:3]" este 2.

Încercarea de a folosi un indice prea mare va conduce la o eroare:

   >>> cuvântul[42]  # cuvântul are numai 6 caractere
   Traceback (most recent call last):
     File "<stdin>", line 1, in <module>
   IndexError: string index out of range

Cu toate acestea, indicii care depășesc plaja valorilor permise vor fi
rezolvați cu eleganță atunci când îi folosim la tranșare:

   >>> cuvântul[4:42]
   'on'
   >>> cuvântul[42:]
   ''

Șirurile de caractere Python nu pot fi modificate --- ele sunt
*imutabile*. De aceea, atribuirea de valori unei poziții indexate
dintr-un șir de caractere va produce o eroare:

   >>> cuvântul[0] = 'J'
   Traceback (most recent call last):
     File "<stdin>", line 1, in <module>
   TypeError: 'str' object does not support item assignment
   >>> cuvântul[2:] = 'py'
   Traceback (most recent call last):
     File "<stdin>", line 1, in <module>
   TypeError: 'str' object does not support item assignment

Dacă este nevoie să modificați un șir de caractere, atunci va trebui
să creați un șir de caractere nou:

   >>> 'J' + cuvântul[1:]
   'Jython'
   >>> cuvântul[:2] + 'py'
   'Pypy'

Funcția predefinită "len()" returnează lungimea unui șir de caractere.
Șirul de caractere supercalifragilistic... este intraductibil:

   >>> s = 'supercalifragilisticexpialidocious'
   >>> len(s)
   34

Vezi și:

  Tipul secvență de text -- str
     Șirurile de caractere sunt exemple ale *tipurilor secvență de
     date* și permit operațiile suportate în mod obișnuit de asemenea
     tipuri.

  Metodele șirurilor de caractere
     Șirurile de caractere suportă un număr mare de metode privind
     transformările uzuale și căutarea.

  f-șiruri
     Valori literale șir-de-caractere care includ expresii.

  Sintaxa șirurilor de format
     Informații despre formatarea șirurilor de caractere cu
     "str.format()".

  Formatarea șirurilor de caractere în vechiul stil printf
     Vechile operații de formatare invocate atunci când șiruri de
     caractere  îi sunt operand stâng operatorului "%" sunt descrise
     în detaliu aici.


3.1.3. Liste
------------

Python-ul înțelege mai multe tipuri de date *compozite*, folosite la
punerea laolaltă de valori diverse. Cel mai versatil dintre tipuri
este *lista*, pe care o putem scrie în formă de șir încadrat de
paranteze drepte și format din valori (itemi) separate între ele prin
virgule. Listele pot conține itemi de tipuri diferite, însă cel mai
adesea toți itemii sunt de același tip.

   >>> pătrate_perfecte = [1, 4, 9, 16, 25]
   >>> pătrate_perfecte
   [1, 4, 9, 16, 25]

Aidoma șirurilor de caractere (și a tuturor tipurilor *secvență*
predefinite), listele pot fi atât indexate cât și tranșate:

   >>> pătrate_perfecte[0]  # indexarea returnează itemul corespunzător
   1
   >>> pătrate_perfecte[-1]
   25
   >>> pătrate_perfecte[-3:]  # felierea returnează o listă nouă
   [9, 16, 25]

De asemenea, listele suportă operații precum concatenarea:

   >>> pătrate_perfecte + [36, 49, 64, 81, 100]
   [1, 4, 9, 16, 25, 36, 49, 64, 81, 100]

Spre deosebire de șirurile de caractere, care sunt *imutabile*,
listele sunt un tip *mutabil*, adică este posibil să le modificăm
conținutul:

   >>> cuburi_perfecte = [1, 8, 27, 65, 125]  # ceva nu-i în regulă aici
   >>> 4 ** 3  # 4 la cub face 64, nu 65!
   64
   >>> cuburi_perfecte[3] = 64  # înlocuim valoarea greșită
   >>> cuburi_perfecte
   [1, 8, 27, 64, 125]

De asemenea, puteți adăuga itemi noi la sfârșitul listei, folosind
*metoda* "list.append()" (vom discuta mai multe despre metode
ulterior):

   >>> cuburi_perfecte.append(216)  # adăugăm cubul lui 6
   >>> cuburi_perfecte.append(7 ** 3)  # și cubul lui 7
   >>> cuburi_perfecte
   [1, 8, 27, 64, 125, 216, 343]

În Python, simpla atribuire nu copiază niciodată datele. Atunci când
asignați o listă unei variabile, variabila se va referi la *lista de
față*. Indiferent ce schimbare faceți în listă prin intermediul unei
variabile, schimbarea va fi vizibilă prin intermediul tuturor
celorlalte variabile care se referă la prima variabilă.:

   >>> rgb = ["Roșu", "Verde", "Albastru"]
   >>> rgba = rgb
   >>> id(rgb) == id(rgba)  # se referă la același obiect
   True
   >>> rgba.append("Alf")
   >>> rgb
   ["Roșu", "Verde", "Albastru", "Alf"]

Toate operațiile de feliere vor returna o listă nouă conținând
elementele cerute. Ceea ce înseamnă că următoarea tranșare va returna
o copie superficială (de la englezescul *shallow copy*) a listei:

   >>> rgba_corect = rgba[:]
   >>> rgba_corect[-1] = "Alfa"
   >>> rgba_corect
   ["Roșu", "Verde", "Albastru", "Alfa"]
   >>> rgba
   ["Roșu", "Verde", "Albastru", "Alf"]

Asignarea la tranșe este, de asemenea, posibilă iar aceasta poate
schimba până și mărimea listei ori șterge toate elementele ei:

   >>> litere = ['a', 'b', 'c', 'd', 'e', 'f', 'g']
   >>> litere
   ['a', 'b', 'c', 'd', 'e', 'f', 'g']
   >>> # înlocuim anumite valori
   >>> litere[2:5] = ['C', 'D', 'E']
   >>> litere
   ['a', 'b', 'C', 'D', 'E', 'f', 'g']
   >>> # acum să le ștergem
   >>> litere[2:5] = []
   >>> litere
   ['a', 'b', 'f', 'g']
   >>> # ștergem lista înlocuindu-i șirul de elemente cu o listă goală
   >>> litere[:] = []
   >>> litere
   []

Funcția predefinită "len()" se aplică și la liste:

   >>> litere = ['a', 'b', 'c', 'd']
   >>> len(litere)
   4

Este posibil să imbricăm liste (de la englezescul *to nest*; adică să
creăm liste care conțin alte liste), ca de exemplu:

   >>> a = ['a', 'b', 'c']
   >>> n = [1, 2, 3]
   >>> x = [a, n]
   >>> x
   [['a', 'b', 'c'], [1, 2, 3]]
   >>> x[0]
   ['a', 'b', 'c']
   >>> x[0][1]
   'b'


3.2. Primii pași în programare
==============================

Evident, putem folosi Python-ul la sarcini mult mai complicate decât
la a-l aduna pe 2 cu 2. De exemplu, putem construi primii termeni ai
șirului lui Fibonacci după cum urmează:

   >>> # șirul lui Fibonacci:
   >>> # suma a doi termeni îl definește pe următorul
   >>> a, b = 0, 1
   >>> while a < 10:
   ...     print(a)
   ...     a, b = b, a+b
   ...
   0
   1
   1
   2
   3
   5
   8

Acest exemplu introduce mai multe caracteristici noi.

* Prima linie conține o *atribuire multiplă*: variabilele "a" și "b"
  primesc simultan noile valori 0 și 1. Atribuirea va fi folosită din
  nou pe ultima linie, ceea ce ne va arăta că toate expresiile din
  partea dreaptă a semnului atribuirii sunt evaluate înainte să se
  facă orice atribuire. Aceste expresii din partea dreaptă a
  atribuirii se evaluează de la stânga la dreapta.

* Execuția ciclului (de la englezescul *loop*; vom folosi și
  constructele: buclă, instrucțiune iterativă, instrucțiune de
  ciclare, întâlnite în literatura de specialitate) "while" se repetă
  atâta vreme cât condiția lui (în cazul nostru: "a < 10") rămâne
  adevărată. În Python, la fel ca în C, orice număr întreg nenul are
  valoarea logică adevărat; zero, în schimb, are valoarea logică fals.
  Condiția buclei poate lua chiar și valoarea unei liste ori a unui
  șir de caractere, în fapt, pe cea a oricărei date de tip secvență;
  orice obiect de lungime nenulă are valoarea logică adevărat, pe când
  secvențele nule au valoarea logică fals. Testul folosit în exemplu
  este o simplă comparație. Operatorii tipici de comparație se notează
  la fel ca în C: "<" (mai mic decât), ">" (mai mare ca), "==" (egal
  cu), "<=" (mai mic sau egal cu), ">=" (mai mare sau egal cu) și "!="
  (neegal cu).

* *Corpul* instrucțiunii iterative are *indentare*: indentarea este
  modul în care Python-ul grupează instrucțiuni (de la englezescul
  *statements*). La promptul interactiv, trebuie să tastați fie un Tab
  fie un spațiu gol pentru fiecare linie cu indentare. În practică,
  veți prepara inputurile mai complicate destinate Python-ului cu
  ajutorul unui editor de text; toate editoarele de text decente
  posedă sisteme de indentare automată. Atunci când o instrucțiune
  compozită este introdusă în mod interactiv, ea trebuie urmată de o
  linie goală pentru a indica faptul că s-a încheiat (dat fiind că
  parserul nu poate ghici când intenționați să tastați utima linie de
  cod). Remarcați că fiecare din liniile unui asemenea bloc de cod
  trebuie să aibă o indentare de aceeași lungime.

* Funcția "print()" înscrie valoarea argumentului(elor) primit(e).
  Această înscriere diferă de simpla inserare a expresiei pe care
  doriți să o scrieți (așa cum am procedat anterior la exemplele
  privind calculatorul de birou) prin modul în care prezintă
  argumentele multiple, cantitățile în virgulă mobilă, precum și
  șirurile de caractere. Șirurile de caractere sunt tipărite fără
  semne de citare, cu un spațiu inserat între itemi, astfel încât să
  puteți formata detaliile într-un mod plăcut, cum ar fi:

     >>> i = 256*256
     >>> print('Valoarea lui i este', i)
     Valoarea lui i este 65536

  Argumentul cuvânt-cheie *end* poate fi utilizat pentru a evita
  trecerea la o linie nouă după afișare, precum și atunci când dorim
  ca afișarea să se încheie cu un șir de caractere diferit de
  caracterul linie-nouă:

     >>> a, b = 0, 1
     >>> while a < 1000:
     ...     print(a, end=',')
     ...     a, b = b, a+b
     ...
     0,1,1,2,3,5,8,13,21,34,55,89,144,233,377,610,987,

-[ Note de subsol ]-

[1] Deoarece "**" este prioritar (de la englezescul *higher
    precedence*) față de "-", "-3**2" va fi interpretată drept
    "-(3**2)" și astfel rezultatul va fi "-9". Pentru a nu se întâmpla
    așa ceva și a obține "9", puteți scrie "(-3)**2".

[2] Spre deosebire de alte limbaje, caracterele speciale precum "\n"
    au aceeași semnificație indiferent dacă sunt scrise cu ghilimele
    simple ("'...'") ori cu ghilimele duble (""...""). Singura
    deosebire între cele două modalități este că atunci când
    întrebuințăm ghilimele simple nu este nevoie să escapăm
    ghilimelele """ (cu toate că trebuie escapate ghilimelele simple
    "\'") și viceversa.
